Det finnes et hav, hvor gigantene samles for å spise.
Hvor mennesker kjemper mot planetens tøffeste farvann.
Det strekker seg nesten 1609 mil fra Arktis, til Antarktis.
Fra tropiske grunner,
til mystiske dyp.
Det er et ekstremt hav.
Et maskinrom for stormer som er 1600 kilometer brede.
Men også, et fristed for de sårbare.
Mennesker og dyr drister seg ut i dette uforutsigbare havet.
Risikerer alt for dets rike belønninger
Dette er Atlanterhavet, det villeste havet på Jorden.
ATLANTERHAVET
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968
Reis ut fra land, og inn i midten av Atlanterhavet,
så vil du entre en stor blå ørken.
Ingen sjøbunn, hvor planter, eller koraller kan vokse.
Ingen dyr, ingen tegn på liv.
Sånn ser det ut til, iallefall.
Atlanterhavs makrell, de har samlet seg i tusentalls her, for å yngle.
Men deres samling har tiltrukket seg oppmerksomhet.
En gruppe med vanlige delfiner.
Og tett bak, flekkede delfiner.
De to artene samarbeider med å gjete fisken inn til en stor ball.
Det finnes ingen vei unna. Agn ballen er presset fast mot overflaten.
Under angrep fra alle kanter.
Ovenifra...
...Lirer (sjøfugl art).
Agn ballen blir brutt opp i mindre deler.
Få makreller overlever.
Med fisken konsumert, drar rovdyrene videre.
Denne raske samlingen tok sted langt ute på det åpne hav
på grunn av noe som skjer dypt under overflaten
hvor store geologiske krefter kaster opp enorme undersjøiske fjell
og rister havet til live.
FJELLENE I DYPET
For 16 millioner år siden, rev en enorm revne opp planetens overflate.
Magma flommet ut, og dyttet Amerika vekk fra Europa
og åpnet opp for verdens yngste hav...
... Atlanterhavet.
Sprekken i Jordens skorpe er fortsatt synlig i dag.
Dette er Silfra Gapet på Island, et rart ingenmannsland mellom to kontinenter.
På den venstre siden, Amerika, og på den høyre, Europa.
Over millioner av år, har denne revnen, åpnet opp Atlanteren på sin vei.
Og under det nye havet, kastet den kolossale hevelsen opp
verdens lengste fjellkjede.
Atlanterhavsryggen går langs med sjøbunnen
ned til midten av havet, over 1600 mil.
Denne undersjøiske fjellkjeden er viktig for livet i havet.
160 mil vest for Portugal
forbereder to modige utforskere seg på en nedstigning i avgrunnen.
Ok, la oss ta turen vår.
Dette oppdraget skal avdekke hemmeligheten om livet på Atlanterhavsryggen.
Teamet bestående av ekteparet Kirsten og Joachim Jakobsen
bygget denne ubåten selv.
De er avhengig av kommunikasjon med skipet på overflaten for å finne ryggen.
Er dere rett over oss?
Øh, dere må flytte dere Nord-vestover kanskje 300 meter for å komme i posisjon.
Ok, takk.
200 meter nede er de utenfor rekkevidden av sollyset
Og under 600 meter finnes en verden like lite kjent som det ytre verdensrom.
736 meter.
Jeg mener, overalt hvor man dykker, oppdager man nye ting
så en reise ned i dypet er en reise til en annen planet.
Etter nesten en time når de sjøbunnen.
Over 2,5 kilometer ned og noen få hundre meter fra midten av Atlanterhavsryggen.
Sjøbunnen er bare en vidstrakt, tom slette av gjørme.
Men når utforskerne styrer mot ryggen
begynner liv å dukke opp.
Den første stigningen av Atlanterhavsryggen.
Vi føler oss som oppdagere på et vis,
vi drar til steder hvor ingen har vært tidligere.
Her, på bunnen av havet, har hager kommet til live.
Åkre med sjøvifter, svamper, og myke koraller.
I de siste 20 år
har Kirsten og Joachim oppdaget arter som var helt nye for vitenskapen.
Det undersjøiske vidunderlandet støtter en rik næringskjede.
En Marulke bryter kamuflasjen sin for å overfalle passerende bytter.
En akkar parterer en annen fisk med det skarpe nebbet sitt.
En blekksprut overvelder byttet sitt.
Her, er det også nok mat til gigantene.
Med sine fem meter, har disse Seksgjelle haiene vært stort sett uendret
i mer enn 200 millioner år.
Disse rovdyrene beveger seg sakte for å spare energi.
De spiser hval kadavre som synker ned fra oven.
Ja. Flott. Ja.
For å beskytte seg selv, har noen dyr adoptert geniale forsvarsmekanismer.
Disse Interiør krabbene drar aldri langt uten en paraply.
Dette er ikke en form for kamuflasje for disse krabbene lever i totalt mørke.
Forskere tror krabbene velger koraller og svamper som brenner
og bruker dem som et levende skjold for å holde rovdyr unna.
Så hva har forandret disse undersjøiske fjellene til en slik rik oase med liv?
Svaret ligger i den næringsrike strømmen som strømmer gjennom dypet.
Den har reist mange hundre mil over sjøbunnen, fra Arktis
og her, kolliderer den med ryggen.
Disse næringene i strømmen mater grunnlaget
i en bemerkelsesverdig pyramide av liv.
Og her i dypet, er det kun begynnelsen.
Ha det, ha det, dype hav, til neste gang.
Ubåten følger strømmen, mens den, stiger opp mot overflaten.
Mens de stiger, møter de andre av dypets skapninger
som livnærer seg av den rike, oppgående strømmen.
Kam Maneter kan vokse seg til mer enn en meter brede.
Tusenvis av hår fanger opp ubåtens lys som blafrer for å drive den gjennom vannet.
Så kommer skyer av Krill, ørsmå reker.
Maten til de gigantiske Blåhvalene.
- Hva er dette? - Hva?
Merkelig.
Åh, det er en Histio!
Ja, Histioteuthis! Ja!
- Åh, vi må være veldig forsiktige nå. - Det er alt for bra..
Ved kanten hvor sollyset kan bryte gjennom finner vi den bisarre Jordbær Akkaren.
Den har to ulike størrelser på øynene for å jakte i denne uvanlige verdenen.
Det store øyet ser oppover, for å se etter silhuetter i skumrings sonen.
Og et mindre som ser etter selvlysende bytter i dypet.
Endelig kommer ubåten opp til sol opplyst vann igjen.
Næringen som flommer opp fra dypet kombinert med sollyset
skaper en oase av liv i hjertet av Atlanterhavet.
Fra små fisker som Atlanterhavs makrellen
til glupske jegere, som disse Barrakudaene
Mange dyr reiser hundrevis av mil for å meske seg her i sommer sesongen.
Disse Mobula Rokkene, over tre meter brede, har reist fra kysten av Afrika.
En Blåhai, enda et under i hav ørkenen.
Og disse Spermhvalene, det største dyret på Jorden med tenner.
De spiser tusen meter nede på dyp havs akkar og dyp havs haier.
Det mangfoldige livet her hjelper hundrevis av de beboende hvalene.
Atlanterhavsryggen har forandret det åpne havet til en oase for liv.
I deler av Atlanteren, har de vulkanske kreftene skapt en rygg, som er så kraftig
at fjellene har blitt presset opp til overflaten.
For en million år siden kom toppen av en vulkan
opp og over overflaten like sør for ekvator, og skapte øya Ascension.
Det er en av de nyeste og mest ensomme øyene i det sørlige Atlanterhavet.
Og er hjemmet til et meget merkelig økosystem.
Det grunne vannet rundt øya domineres av et dyr,
den Svarte Avtrekker fisken.
Få konkurrenter har kommet seg over de lange strekkene med åpent hav.
Avtrekker fisken spiser nesten hva som helst.
Og de er her i så stort antall at veldig lite koraller og sjøgress
kan få et fotfeste.
Sjøfugl kyllinger som faller i vannet, blir snart snappet opp.
Syke eller skadede Avtrekker fisker varer ikke så lenge heller.
Over bølgene, ligger vulkansk stein og baker i mer enn 30 varmegrader
under den ekvatorialske solen.
Dette er virkelig, en ørken øy.
Dagboken til en Nederlands sjømann ble funnet her for hundrevis av år siden.
Han overlevde såvidt seks måneder i dette vannløse stedet
og drakk blod fra havskilpadder for å overleve.
Men noen skibbruddne har gjort Ascension til sitt permanente hjem.
Ascension land krabber, på størrelse med en knyttneve
er de største innfødte dyrene på øya.
Larvene deres fløt hit med havstrømmene
og de voksne overlevde ved å lete etter mat på lava feltene.
For å unnslippe den brennende ekvatorialske varmen
lever krabbene høyt oppe, hvor det er kjøligere og det er fuktighet fra skyene.
Men de må fortsatt legge eggene sine i sjøvann.
Så, hvert år, må hunnkrabbene legge ut på en episk reise til havet.
For å komme unna varmen på dagen, reiser de mest på dagen.
Nesten alle krabbene drar til bare noen få strender
kanskje de som de første kom iland på som unger.
For noen, betyr dette å reise over halve Øyen
som samsvarer en person som går 16 mil.
De drikker fra tilfeldige dammer med kondensert vann på steinene..
De drikker ikke med munnen, de absorberer vann gjennom bakbeina.
Gryningen bringer en slutt på deres lange reise.
Men etter å ha reist hele denne veien, så unngår hunnene sjøen.
Akkurat nå, er sjøen full av glupske Avtrekker fisker.
Det er bare for risikabelt.
Så krabbene samles i grotter på kanten av stranden, beskyttet fra solen
og venter på at natten skal komme.
Grotten er fylt med lyden av rolige sovende krabber.
Avtrekker fiskene er klare for å roe seg ned for natten.
De har få andre rovdyr her, så de sover ute i det åpne.
Men kysten av Ascension er utsatt for kraftige bølger og strømmer
så de må ta forhåndsregler.
Piggen og ryggfinnen ble utviklet som et forsvar mot rovdyr.
De bruker den til å vippe seg selv i en trygg stilling.
Avtrekker fiskene sovet.
Det er rett før nymånen.
Akkurat de forholdene krabbene har ventet på.
Nymånen bringer med seg kraftige tidevann som vil ta deres unge langt ut på havet.
Akkurat i vannkanten, gir en kraftig risting, frigivelsen av eggene deres.
Svermer av ørsmå sandkrabber dukker opp fra under sanden for å fråtse på eggene
Men det er så mange land krabber at millionvis av avkom kommer seg i havet.
De vil leve på næringen som kommer opp rundt Øyen.
Og om noen få uker, vil noen dra inn til land igjen
og fortsette koloniseringen av denne ekstraordinære øya.
Der hvor vulkanske krefter har skapt øyer nærmere kontinentene
er mulighetene for liv mye større.
Bare litt over 32 mil utenfor kysten ligger Fernando de Noronha.
Denne bratte øya stiger 4000 meter opp fra havbunnen
på en sidearm av Atlanterhavsryggen.
Fernando er en ung øy, sånn som Ascension
men der, slutter likheten.
Brazil ligger så nært, at mange frø har blåst eller kommet sjøveien til øya.
Og fordi ingen rovdyr fra fastlandet noen gang har svømt over hit,
er Fernando et fristed for fugler.
Rødfotsulene er bare en av mange arter som yngler her.
Ferge terner er lokalt kjent som små bruder.
Svart Noddiene er kjent som Enke fugler.
De bygger redene sine med sjøgress.
Alle disse fuglene yngler her fordi det er trygt
men også, på grunn av det næringsrike havet.
Øyens bratte sider driver næringsrike havbunnsstrømmer opp til overflaten.
Og mye mat gjør øya populær hos et bemerkelsesverdig dyr.
De roterende hoppene av de Snurredelfin hannene er et vanlig syn rundt Fernando
De jakter på akkar i de rike farvannene om natten
og om dagen, ligger over 2000 samlet for å slappe av i øyas beskyttende bukter,
den største gruppen av Snurredelfiner noe sted ellers i verden.
Det er så mange delfiner så nært land
at forskere har vært istand til å studere oppførselen deres,
og har avslørt hemmelighetene med deres komplekse sosiale liv meget detaljert.
Eldre delfin hanner tar vekselvis vaktrunder
og holder utkikk for rovdyr som Tigerhaier.
Dette lar resten av gruppen til å sosialisere med hverandre i sikkerhet.
En ung kalv leker i hjertet av gruppe.
Mens hvilende voksne nyter hverandres selskap.
Det viser seg at delfinene har overraskende menneskelige måter for å få tiden til å gå.
Dette er delfinenes motsetning av oppfattelse.
Studier har fått en forsker til å tenke på et av de store spørsmålene om disse dyrene.
Hvorfor roterer de?
Det ser ut som en visuell demonstrering.
Men nå er studiene her fokusert på det det høye plasket en roterende delfin lager
når den treffer vannet.
Forskeren merket seg at delfinene roterte oftere når båten deres nærmet seg
og innså at roteringen kan være en en respons på en mulig trussel.
Tigerhaier er vanlige her.
Vakt hannenes første forsvar er å lure haiene vekk fra gruppen.
Men de kan også rotere.
De høye plaskene kan være et faresignal til gruppen.
Og kanskje hjelpe til med å jage rovdyrene unna.
Takket være dens lokalisering nært Sør-Amerika
har de vulkanske kreftene som har skapt Fernando de Noronha
skapt et tropisk øy paradis.
Lengre sør, har de vulkanske kreftene også vært i aktivitet
med å forme livet i de sørlige farvannene.
En Vandre Albatross patruljerer det sørlige Atlanterhavet.
Perfekt tilpasset for å lete etter havets oaser.
Hans enorme 3 meters vinger lar ham tilbringe det meste av livet på vingene.
Han spiser også fra vingene, han sneier overflaten for å fange fisk og akkar.
Disse kalde og stormfylte farvannene ser kanskje lite fristende ut
men faktisk, så er det mye mat å finne her
om man vet hvor man skal se.
To tusen meter nede
har fjernstyrte ubåter avdekket en bisarr og uventet verden.
Tolv meter høye vulkanske skorsteiner
som spyr ut superopphetet svovelaktig vann i det iskalde havet.
Men det er liv her nede.
Enorme ansamlinger av merkelige hvite krabber.
Noen så store som middagstallerkener.
Hoff krabbene er avhengige av svovelet i vannet for å overleve
men de er i konstant fare for å bli kokt.
Disse krabbene er navngitte til ære for skuespilleren David Hasslehoff
på grunn av sine meget hårete brystkasser.
Bakterier som vokser i disse hårene spiser av de svovelaktige kjemikaliene i vannet.
Og i gjengjeld, er bakteriene mat for krabbene.
Hannene lever hele livet i det varme vannet, kjempende om bra plass og hunner.
For en egg bærende hunn er livet hardere.
Eggene hennes blir lett ødelagte av varmen og svovelen.
Hun må flytte til kaldere vann.
Her, kald og uten mulighet for å spise, begynner kroppen hennes å forfalle.
Om hun overlever lenge nok til å slippe løs larvene sine
vil de flyte med strømmen i søket etter en oase som er lik denne.
Her, i det avsidesliggende sør
har de samme tektoniske kreftene som gir liv til Hoff krabbene i dypet,
kastet opp store øy-kjeder.
De Sørlige Sandwich øyene er en kjede av vulkaner
som steg opp for 5 millioner år siden.
I dag, flommer varme, svovelaktige gasser ut fra det nakne og ugjestmilde terrenget.
Øya ser forblåst ut, men det finnes liv her.
Mye av det.
Tre millioner Chinstrap pingviner kommer til denne vulkanen hvert år for å yngle.
Det er en av de største pingvin koloniene i verden.
Og den er bare en av hundrevis av kolonier i den sørlige delen av havet.
Disse pingvinene trives på grunn av en stor geologisk oppreisning
som forandret farvannene i det sørlige Atlanterhavet.
For 40 millioner år siden, drev Sør-Amerika og Antarktis vekk fra hverandre.
Og ga verdens kraftigste havstrøm tilgang til å omkranse hele sør av planeten vår.
Den Antarktiske sirkulerende strømmen virvler opp næring fra havbunnen
og gir næring til de sørlige farvannene.
En forgrening av denne strømmen svinger vekk
og når farvannene rundt Falkland øyene.
I disse grunne farvannene, slår sollyset seg sammen med strømmens næring
for å skape en av de raskest voksende skogene på Jorden.
Kjempetaren, kan vokse opp til 60 centimeter om dagen.
Enorme mengder dyr trives her i den undersjøiske skogen.
Og for mange, som disse Saffran sjøpølsene er skogen en utklekkingsanstalt.
De bærer på sine ørsmå unger til de er gamle nok til passe seg selv.
Men av alle dyrene her,
har kanskje den lille karen her den største rollen.
Hummer Krill, nært beslektet til Eremitt krepsen.
De livnærer seg av de døde i Kjempetare skogen.
Disse to krangler om restene av en manet.
Sent på sommeren, svermer unge hummer krill i enorme mengder.
En stor matkilde for mange dyr.
Gentoo pingvinene timer yngle sesongen sin
slik at den passer med den årlige eksplosjonen av mat.
Med magene fulle, svømmer de tilbake til kolonien.
Over 100 par med Gentooer yngler på Falklands øyene hvert år.
Foreldrene jobber på skift med å bli på land å mate ungene.
Men ungene må fange dem først.
Til slutt gir foreldrene etter, og ungene får måltidet sitt.
Halvfordøyd Hummer krill.
De som vil ha en servering til må vente til neste skift kommer tilbake
Men fare lurer i bølgene.
Sørhavs sjøløver patruljerer grunnene.
Pingvinene forsøker å komme seg til stranden
men de er ikke trygge, selv på tørt land.
Sjøløver har fremover stilte luffer bak
som gjør dem istand til å jage pingvinene opp på stranden.
Men kanskje all løpingen pingvinene måtte gjøre som unger
var brukbar trening tross alt.
En heldig flukt.
Men med så mange pingviner som drar til og fra sjøen
Sjøløven er garantert til å få et måltid ganske snart.
Sør for Falklands øyene, sirkulerer den mektige strømmen rundt planeten
og bringer liv til det sørlige Atlanterhavet.
Commerson delfiner livnærer seg på småfisk og skalldyr.
Knølhvalene jafser i seg store blomstringer av krill.
Det er mye mat til Pels selene også.
Det er et mangfold av liv,
men ikke mer enn i farvannet rundt en meget spesiell øy.
Sør Georgia
16 mil lang og cirka 2,4 mil bred er den toppen av en fjellkjede
som ligger i den fulle kraften av den sirkulerende strømmen.
Til tross for iskalde temperaturer og brutale stormer, er det yrende liv her.
Øyas bratte sider avleder næringsrikt vann fra strømmen og opp til overflaten.
Sjøtemperaturen her kommer sjelden over 5 grader, selv om sommeren.
Og kaldt vann er rikt på livgivende oksygen.
Disse næringsrike farvannene gir næring til nesten 1500 arter.
Mange kommer hit for å yngle.
Pingviner.
Seler.
Og til og med en kjøtt etende and, Sør Georgisk Spissand.
Hvert annet år, tar omvandrende Albatrosser en pause fra livet på vingene.
Mange kommer til Sør Georgia for å yngle.
Her, er det meget få rovdyr på land som kan stjele de verdifulle eggene deres.
Etter et maraton på ni måneder på redet, tar kyllingen sine første klumsete forsøk
på et liv i luften.
Ikke overraskende, så var menneskene raske til å ta Sør Georgia's rikdommer.
Kaptein Cook oppdaget øya i 1775
og sendte hjem rapporter om det mangfoldige dyrelivet.
Jegerne kom raskt, og slaktet pels sel og elefant seler for skinnet deres.
Over de neste 50 årene, ble mer enn 1 million pelser tatt
og pels selen ble nesten utryddet her.
Hvalfangere ankom i begynnelsen av 1900 tallet.
Fangsten vokste raskt, men så kollapset industrien.
I 1965, gikk det endelig opp for folk at jaktingen måtte ta slutt
og øya ble forlatt øde.
Men utnyttingen av farvannet rundt øya fortsatte,
med katastrofale følger for øyas Albatrosser.
Fisking i Industriell skala begynte som en forsmak på 60' tallet.
Trålere halte inn enorme mengder Stein Torsk og Isfisk.
Industrien ble utvidet, uten kontroll og regelverk.
Innen 80' tallet hadde skip startet med lange liner, med kroker agnet med akkar.
Tusenvis av Albatrosser ble drept av krokene på de lange linene.
Men i dag, er det håp.
Disse lange linene ser likedane ut,
nå er obligatoriske redskaper tatt i bruk for å redusere antallet døde Albatrosser.
Tungvekts fiskeliner kan kun bli satt ut under dekke av nattemørket
slik at fuglene ikke kan se krokene med agn.
Og når de drar inn linene sine setter fiskerne ut remser,
for å skremme fuglene fra å nærme seg krokene.
Dataene disse skipene samler inn blir sendt direkte til forskere som styrer fisket.
Et partnerskap som hjelper til med å stanse utryddingen av Vandre Albatrossen.
Om resten av verdens fiskeflåter følger etter,
så er det håp for disse fantastiske fuglene.
I dag, kommer Sør Georgia tilbake til liv igjen.
Hvalene kommer tilbake, matet av den sirkulerende strømmen.
Og når vinteren går over til sommer, blir øya forandret.
De gamle hval og sel basene er overtatt av naturen igjen.
Et hvalskip, Knoppskarven hekker på det nå.
Og under det, leker pels seler i vraket.
Av alle dyrene som nesten ble utryddet
er det den Arktiske pels selen som har gjort den mest påfallende tilbakekomsten.
I dag er det 90 prosent av verdens antall som kommer til denne øya for å yngle.
Utrolige 3 millioner individer.
Nesten en halv million sørlige elefant seler kommer også hit.
Halvparten av verdens antallet.
Her finnes den største massene av sjøpattedyr enn noe sted på Jorden.
Strendene er pakket skulder til skulder med en halv million rugende pingviner.
87 arter av fugler kan bli funnet i Sør Georgia
inkludert 4 ulike typer Albatrosser.
Det er en ekstraordinær masse av dyr
på en ensom øy i et kaldt, stormfullt hav.
Mer enn noen andre steder i Atlanteren
viser Sør Georgia hvordan fjell, som rager opp fra havbunnen
kan forandre en livløs blå ørken
til en oase.
Alt gjort mulig av de enorme geologiske kreftene
somt ga fødsel, for millioner av år siden
til dette fantastiske havet...
... Atlanteren.
ATLANTERHAVS DAGBOK
Søken etter å filme Atlanterhavets øyer og undersjøiske fjell,
bragte filmteamet vårt nesten fra pol til pol.
Fra Island i Nord, til Sør Georgia, til kanten av Antarktis.
De ble angrepet av sjølus...
... krabbet på av krabber...
Få den av, Dave, er du snill.
...og dristet seg til og med ned i de knusende dybdene av avgrunnen.
Men deres største utfordring var 1287 mil sør, på Falklands øyene
i letingen etter en viktig forbindelse i Atlanterens næringskjede...
...Hummer krillen.
Jakten vil presse kameramann og eks- marinejeger Mike Pitts til sine grenser.
Kjempende mot ekstreme forhold for å få de viktige bildene.
Hans første utfordring er å få utstyret sitt ombord i båten.
Og, øh... bare kom inn i lugaren min. Jeg sover i overkøyen
og ganske mye kamerautstyr skal faktisk ligge i køyen under
så båten er fylt til randen.
Men jeg ser frem til det, det vil bli en fantastisk tur.
Teamet vet at det er krill her,
nok til å livnære de utallige pingvinene, fisk og andre skapninger som spiser av dem.
Men å finne dem viser seg å være vanskelig.
En kjempetare skog, kun en times seiling fra Port Stanley.
Det perfekte stedet for unge krill å gjemme seg for rovdyr.
Det er mange små dyr som søker ly hos kjempetaren
men ingen tegn på krill.
Turen er ikke helt bortkastet. En ung sjøløve kommer for å undersøke dem
Det som var fint, var at en sjøløve kom på slutten. En livlig en.
Han bare, han gjorde bare en piruett rett der på sanden.
Det er bare helt magisk... 40 bilder.
Med råd fra en lokal ekspert, drar teamet videre vestover.
De finner det som ser ut til å være det ideelle stedet, nær en sjøløve koloni.
Dykket begynner bra.
Men plutselig, kommer en trussel ut av skyggene.
En okse sjøløve, veiende over 300 kg, og som forsvarer området sitt
Med et hode som på en Grizzly bjørn, kan han forårsake alvorlige skader.
Han flekker tennere og fnyser aggressivt.
Men heldigvis for teamet, lar han dem være, uten å angripe.
Jeg er bare glad vi kom oss ut hele av vannet.
Det var ikke noe om og men, det var bare la oss komme oss opp av vannet
fordi... man får bare denne følelsen om at det neste som kan skje
er at en av oss kunne bli bitt.
Enda et uheldig dykk.
Og så blir forholdene verre.
Det er kanskje sommer her, men været på Falklands øyene kan raskt bli dårlig.
Antarktis er bare et lite hopp unna.
De må vente to dager til stormen har passert.
Selv om det fortsatt er litt ruskete vær, vil ikke teamet miste mer tid.
Sjøen er så opprørt at sikten er lik null.
Desperate etter å finne krill, var dykkerne for lenge i det iskalde vannet.
Jeg ble forkjølet. Jeg ble forkjølet på det dykket.
Moralen når et skikkelig lavmål.
Og Mike føler seg ikke bra.
Å dykke med forkjølelse kan føre til alvorlige skader i ørene.
Da kjører vi på... Så øynene ned, se inn. Unnskyld meg.
Mike må få klarnet nesen om han skal få fortsette å dykke.
Vel jeg håper det virker. Burde iallefall gjøre det.
Med tiden løpende ut, så er det klart at teamet må ha en ny fremgangsmåte.
De må unngå unødvendige dykk i det kalde vannet.
Og svaret på det: et lite kamera i et tau.
Kameraet går fortsatt.
Stopp kameraet. - En fisk's øyne av verden under båten.
Det er en Hummer krill. Det er en Hummer krill!
- Det er flott. - Strålende.
Se, se, se! -Å, jada. - Dette er supert.
- Dette er supert. Jeg kan se oss tilbringe dagen her. - Dykk, dykk, dykk!
Det er så kult.
Vi var rett ved kanten av Kjempetaren, vi kunne ikke fått et bedre sted
og, vi er litt ute av vinden her.
Endelig, et resultat. Enda bedre enn de hadde håpet på.
Jeg så opp, og det var da jeg så disse... denne størrelsen...
en slags øh... en koloni av bier som svermet.
Å se det for første gang var ganske utrolig.
De møtte også en gruppe Gentoo pingviner, som var her for å spise.
Oppdrag utført.
Og på vei tilbake til Stanley, får de se at utholdenhet gir lønn for arbeidet.
Ååå, delfiner!
Det er så mange av dem.
Commerson delfiner finnes bare et par steder rundt om i verden.
Den perfekte avslutningen på en tøff, men lønnsom reise.
Vel, vi har akkurat kommet til slutten av det som har vært
en utrolig to og en halv ukes rundreise rundt Falklands øyene.
Så mange ting, vi har filmet Hummer krillen, noe som var helt utrolig,
men nå er tiden inne til å si farvel til Falklands øyene.
Med brask og bram, har Atlanterhavs teamet utført enda en suksessrik tur.
Neste gang.
Det tropiske Atlanterhavet er ikke helt som det ser ut til å være.
Livet er på en knivsegg både for dyr og mennesker.
Hva skjer når Karibien forvandles til et Atlanterhavs helvete?
OVERSATT OG SYNKET AV LEOGATE1968